אביגדור פלדמן - משרד עורכי דין
סמטת בית השואבה 6 תל-אביב 65814 
טלפון : 03-5608833 פקס: 03-5607176

אביגדור פלדמן, עו"ד
סמדר בן נתן, עו"ד
רונית רובינסון, עו"ד	Avigdor Feldman - Law Offices
6 Simtat Beit Hashoeva Tel Aviv 65814
Tel : 03-5608833 Fax : 03-5607176

Avigdor Feldman, Adv.
Smadar Ben Natan, Adv.
Ronit Robinson, Adv.	

לכבוד:
מנהל מקרקעי ישראל

הנדון: התנגדות להצעה להחלטת ממשלה בנושא מדיניות החכרת קרקע חקלאית 
	
‎1‏.	טעמי התנגדות אלה מובאים בשמה של הקשת המזרחית הדמוקרטית, "עמותת שיח חדש" (ע.ר. 58-029-871-9).

‎2‏.	הצעת ההחלטה יוצרת מנגנון משפטי עצמאי להפיכת קרקע חקלאית לקרקע פרטית והעברתה לידי מעטים, החסרים כל זכות יתר, עדיפות ומעמד מיוחד ביחס לקרקע זו.

‎3‏.	אין ספק, לעצם ההחזקה בקרקע ולעיבודה הרציף חשיבות ומשמעות המעניקה ליושב בקרקע עדיפות מסויימת ביחס לאותה קרקע, אולם, למיטב שיפוטנו, המדובר בעדיפות המתייחסת אך ורק לעיגון הזכויות בבית המגורים עצמו. הקרקע לעיבוד חקלאי, מן הראוי שההחזקה בה תמשיך להיות כפופה להמשך השימוש החקלאי בה. 

‎4‏.	הקשת המזרחית הדמוקרטית תומכת בעיגון זכויותיהם העמומות של כלל הדיירים המחזיקים במקרקעי המדינה, ביניהם אף החוכרים החקלאיים, בתנאים שוויוניים ואוניברסליים אשר דוגמתם נקבעו בחוק הדיור הציבורי, אשר הקשת המזרחית הדמוקרטית עשתה רבות לקידומו. אולם אין כל ספק כי אין בהחזקת החוכרים החקלאיים בקרקע כדי לזכותם במתנות יקרות ערך ששויין עשוי להגיע למאות אלפי ואף למיליוני דולרים לכל פרט, בדמות בניין ארבעה בתים ומכירתם וכן פיצוי מרחיק לכת במקרה של שינוי יעוד הקרקע. 

‎5‏.	מדובר במקרקעי ישראל השייכים על פי חוק יסוד: מקרקעי ישראל לאזרחי מדינת ישראל ולעם היהודי (באמצעות הקרן הקיימת לישראל).  אין חולק על כך שהקרקע המוחזקת בידי הקיבוצים, המושבים והחברות החקלאיות, הוענקה להם לצורך שימוש חקלאי בלבד. דו"ח ועדת רונן (להלן הדו"ח) קבע זאת מפורשות:
"זכויות המחזיקים בקרקע חקלאית על פי חוזה החכירה שבין החוכר לממ"י ועל פי החלטה מס' 1 של מועצת מקרקעי ישראל:
. . . . לנגד עיני הועדה עמדה זכותם ההסטורית והלאומית של החקלאים ותרומתם הגדולה לבנין הארץ. יחד עם זאת מבחינה משפטית, ברב החוזים קיים סעיף המורה במפורש כי בעת שנוי יעוד קרקע חקלאית, תוחזר הקרקע למינהל מקרקעי ישראל ויקבעו לו פיצויים על השקעותיו. בסיס הפיצויים נקבע לפי ערכה החקלאי של הקרקע, קרי הרנטה החקלאית שהיא מנפיקה בתוספת ההשקעה במבנים חקלאיים . . . . . במקרים מסוימים גובה הפיצוי לפי [החלטות] 533/611 ולפי 727 יכול להגיע גם לסכומים של מיליוני שקלים למשפחה/לנחלה". לדעת ועדת רונן, "הפיצויים המגיעים על פי חוק הם 'פיצויים חקלאיים' בלבד, דהיינו פיצויים המבוססים על הרנטה החקלאית של הקרקע ועל ההשקעות החקלאיות."  "… בבחינת החלופות " … הגיעה הועדה למסקנה כי מבחינה משפטית כמעט לכל החוכרים אין זכויות ליהנות מפירות שינוי היעוד בקרקע החקלאית אותה הוא מעבד. כאמור, הקרקע נמסרה לחכירה כאמצעי יצור, ועם שינוי היעוד כמפורט ברב חוזי החכירה בהחלטה מס' 1 של מועצת מקרקעי ישראל, חוזרת הקרקע למנהל."

‎6‏.	הצעת ההחלטה, מהווה הרחבה והעמקה של מנגנון הפיצוי בגין שינוי ייעוד הקרקע מקרקע חקלאית לקרקע לבנייה, שנקבע בהחלטה 727, הסובלת אף היא מפגמים מהותיים שטרם נבחנו בחינה משפטית. הצעת ההחלטה קובעת  פיצויים מופלגים בגין שינוי יעוד הקרקע, החל מ- 20% מערך הקרקע ביעודה החדש, דרך 40% לקרקעות באזור עדיפות ב' וכלה ב- 60% מערך הקרקע באיזור עדיפות לאומית א'.

‎7‏.	העשרת חברי מושבים, קיבוצים, חקלאים פרטיים וחברות לעיבוד חקלאי, בגין שינוי יעוד הקרקע, חסרה כל הגיון משפטי או חברתי והיא מהווה העדפה פסולה בקבלת  נכסי המדינה של קבוצה מצומצמת שקיבלה את הקרקעות הללו כפקדון לעיבוד חקלאי.

‎8‏.	אין חולק כי שינוי היעוד של הקרקע והחזרתה לנכסי המינהל מצדיקה פיצוי ריאלי של מחזיקי הקרקע, אך יש לאמוד פיצוי זה על פי ההפסד הריאלי לחקלאי מאובדן אדמתו החקלאית. חישוב כזה צריך לקחת בחשבון את רווחיו מן הקרקע, ולא דין חקלאי שעיבד את אדמתו למי שהפקיר אותה מתוך ציפייה שהפיכתה לקרקע בנייה תמטיר עליו גשם נדבות, כפי שאכן אירע. הצעת ההחלטה, ובעיקר ההחלטות שקדמו לה וקידמו את פניה, היא נבואה שהגשימה את עצמה. סקטורים חקלאיים פיתחו צפייה וחזון שהקרקע החקלאית תהפוך לקרקע בנייה ומכח חזון זה הופקר יעודה החקלאי של הקרקע וחזון זה מימש עצמו על ידי יזמים אגרסיביים שחברו לפולטיקאים בעלי אינטרס עצמי. 

ý9þ.	בבג"צ 5575/94 מהדרין בע"מ ו5 אחרים נ' ממשלת ישראל, שבו נפסלו החלטות שקדמו להחלטה 727 קבע השופט אור כי חלק מן המצביעים נמצאו במצב של ניגוד אינטרסים היות ו "עניינה של המועצה הוא שהפיצוי [עבור שינוי היעוד] יהיה קטן ככל האפשר. המדובר … במתן פיצוי מעבר למגיע על פי התנאים החוזיים שבין המנהל לחוכרי קרקעות המדינה אשר יעודן חקלאי. לפי חוזה החכירה במקרה של שינוי היעוד מיעוד חקלאי מגיע לחוכרים פיצוי על השקעותיהם כמותנה בחוזה החכירה. אין מגיע להם פיצוי מחושב לפי שוויה של הקרקע כתוצאה משינוי היעוד. על פי נוסח מרבית חוזי החכירה, עם שינוי היעוד על החוכרים להחזיר את הקרקע למנהל. "

‎10‏.	הפיצוי הקבוע בהצעת ההחלטה הוא מתנת חינם, מענק שרירותי שהמדינה  החליטה להעניק ללא טעם וסיבה לקבוצת אוכלוסין לא הומוגנית, בעלת צרכים, יתרונות וזכויות שונים מן הקצה אל הקצה.

‎11‏.	רוחב היד והנדיבות בפיצוי המוצע בהחלטה עומד בסתירה בולטת לחסכנות, שלא להגיד קמצנות שבה נוהגת המדינה בתחומים קרובים כגון הפקעות, פינוי מחזיקים, דיור ציבורי ותחומים אחרים שבהם נוהגת המדינה בזהירות כלכלית בשיפוי תושבים הנפגעים מפעולה כזו או אחרת של המדינה או במתן זכויות לרכישת נכסי הדיור הציבורי.

‎12‏.	אף האבחנה בין איזורי עדיפויות שונים ביחס לפיצוי האמור וקביעת מדרגות תלולות במיוחד של פיצוי על פי איזורי עדיפויות חסרה הגיון כלכלי, ופותחת פתח מסוכן לניצול לרעה על ידי צמצום או הרחבה של איזורי עדיפות שונים וכך יצירת מנגנון של העדפה סמוי מן העין ולא פתוח לביקורת ציבורית.

‎13‏.	הצעת ההחלטה הכוללת אף הרחבה יתירה של זכויות הבנייה הפרטית בנחלות החקלאיות עד ל- 5 יחידות מגורים, בתוספת הפיצוי המופרז הניתן בתמורה להפיכת קרקע חקלאית לקרקע לבנייה, למעשה תחסל לחלוטין את מעמדה של הקהילה המתפרנסת מחקלאות ויהפכה לקהילה נדלנית, של סוחרי בתים, מתווכים ויזמים.

‎14‏.	הקיבוץ, המושב, החקלאי,  הם חלק מהותי מן הפסיפס האורגני של מדינת ישראל שלא לאמר בין מאפייניה העיקריים ומימוש חזון ציוני. הפיצוי המופרז להפיכת קרקע חקלאית לקרקע בנייה והיתרי הבנייה הנרחבים ייצרו באופן טבעי לובי עצום של יזמים, חברי קיבוצים ומושבים להפיכת עתודות הקרקע שלהם לקרקע בנייה. הרווח המיידי שהוא תוצאת הפיכת הקרקע החקלאית לקרקע בניה יועדף בעיניהם על הרווח המתון, המתמשך הכרוך בעבודה של עיבוד קרקע חקלאית.

‎15‏.	הנסיון מלמד כי קבוצות לחץ אלה של יזמים ובעלי הון מספחות אל עצמן גם יזמים פוליטיים, חברי כנסת, שרים הנותנים יד להעשרתם של מעטים. ייאמר בהקשר זה כי הנסיון אף מלמד כי בסופו של חשבון המרוויחים העיקריים אינם חברי הקיבוץ או המושב אלא היזמים המתיישבים על גבם והם הנהנים העיקריים מהפיכת קרקע חקלאית לקרקע בנייה.

‎16‏.	מדובר בהחלטה מהפכנית שאין לקבלה במסגרת הליך מזורז. יש מקום לשקול לעומק את מכלול השיקולים, החברתיים, האקולוגיים, הכלכליים והמשפטיים בטרם תתקבל החלטה זו.

‎17‏.	ממשלת ישראל וגם מועצת מקרקעי ישראל אינם הפורום המתאים לקבלת החלטה מעין זו. מבחינת חלוקת סמכויות השלטון, החלטה מרחיקת לכת מעין זו מן הראוי שתתקבל בבית המחוקקים. במסגרת זו יש מקום להסדיר את כלל הזכויות העמומות בקרקע – לא רק של קיבוצים ושל מושבים, אלא גם של תושבי הדיור הציבורי, ו"פולשים" למיניהם. יש מקום לקבוע קריטריונים שיהיו מבוססים על אמות מידה כלכליות, חברתיות ושיויוניות המאזנות כראוי אינטרסים כלכליים, מצוקה חברתית, אפליה מתקנת וצרכים לאומיים.

‎18‏.	הצורך בהסדר חקיקה ראשית עולה כמובן גם מן העובדה כי מדובר במקרקעי המדינה אשר על פי חוק יסוד מקרקעי ישראל הבעלות בהן לא תועבר אלא בחוק. ההצעה סותרת לדעתנו את חוק יסוד: מקרקעי ישראל. תקצר היריעה כעת מלפרט טיעון זה, אך הנה עיקריו:
בע"א  220/89 מדינת ישראל נ' עבדאללה אסעד שבלי ואח', פ"ד מו(2) 81 אימץ בית המשפט העליון, פה אחד (השופט גולדברג) ובהרכב של חמישה שופטים, פירוש מרחיב של הוראת סעיף 1 לחוק יסוד: מקרקעי ישראל.  בית המשפט קבע כי "מטרתו הברורה של [החוק] היא למנוע העברת הבעלות במקרקעי ישראל [...] לידיים פרטיות, בבחינת, 'והארץ לא תימכר לצמיתות'". בסדרה של פסקי דין נקבע כי חכירה לתקופה ארוכה יכול ותגיע לכדי בעלות. לאחרונה נקבע כך על ידי כב' השופטת דורנר בע"א 2821/95 לוסטינג נ' מיזלס פ"ד נ (1) 517. בע' 526 כב' השופטת מצטטת בהסכמה את מאמרו של איל זמיר  לפיו "בשורה של פסקי דין קבע בין המשפט שאין הבדל מעשי בין בעלות לבין חכירה לדורות לתקופות ארוכות…" והיא מסכמת ואומרת: בע' 526 "ניתן איפה לסכם כי הדעה המקובלת היא כי "כי חכירה לדורות" – ובמיוחד לתקופה כה ממושכת  -- קרובה במהותה לבעלות יותר מאשר לשכירות… "

הצעת ההחלטה מציעה (סעיף 1.א.) להחכיר את הקרקע לתקופה של 196 שנה. תקופה זו מחולקת באופן מלאכותי לארבע תקופות של 49 שנה ללא קביעת קריטריונים כלשהם באשר לאפשרות של בעלי הקרקע – אזרחי המדינה ויהודי העולם, באמצעות מנהל מקרקעי ישראל, להפסיק את החכירה.  בחלקה א' יקבלו המחזיקים את הזכות המלאה לעשות כל דבר וכל עסקה כמעט ללא הגבלה. גם באשר ליתרת הקרקע, מקבלים המחזיקים נתח משמעותי ביותר מאגד הזכויות הקניני. היות וכך, נראה שבקו הרצף שבין בעלות לבין חכירה, מעמדם של מחזיקים אלו, לאחר קבלת ההחלטה יהיה קרוב יותר לבעלות מאשר לחכירה. אין גם ספק כי מבחינה כלכלית, ההטבה שמחזיקים אלו מקבלים שווה פעמים רבות יותר מאשר בעלות רגילה. לו היה בידם בעלות מלאה, והמדינה הייתה מחליטה להפקיע את הקרקע לצורכי ציבור (הנימוק המקורי להחלטה 533) הרי שהפיצוי היה על השווי החקלאי בלבד. ההגדרה של בעלות, על פי סעיף 2 לחוק המקרקעין, מקבלת את התפיסה כי בעלות איננה חייבת להיות מוחלטת. סעיף 2 קובע כי הבעלות היא הזכות להחזיק, להשתמש, ולעשות כל דבר וכל עסקה בכפוף לכל דין והסכם. היות וכך, למרות המגבלות הקיימות על הזכות למשך 196 השנה, נראה כי מדובר בהעברת בעלות שסותרת את חוק יסוד: מקרקעי ישראל.
חלק ניכר מן הקרקעות שתועברנה הינן בבעלות קרן קיימת לישראל. לקרן הקיימת חובת נאמנות כלפי העם היהודי. קרקעות אלו נרכשו בכספים שנתרמו על ידי יהודים בכל העולם, וההחלטה הנדונה מהווה פגיעה בנאמנות זו. 

‎19‏.	החלטה מסוג זה, במסגרת משטר הקרקעות בישראל, הינה בגדר הסדר ראשוני. מדובר בהחלטה מהפכנית הקשורה לבעיות חברתיות וכלכליות קשות בישראל, ואשר בפועל מחלקת את הבעלות האפקטיבית בכרבע ממקרקעי המדינה. בשל אופיה של ההחלטה מן הראוי שהיא תתקבל ע"י המחוקק בתהליך מסודר של חקיקה המביא לדיון ציבורי ומבטיח את ייצוג האינטרסים של קבוצות שונות במדינה.

הדבר תואם את שהוחלט לאחרונה בבג"צ בעניין דחיית גיוס תלמידי הישיבות (בג"צ 3267,715/98 רובינשטיין ואח' נ' שר הבטחון, טרם פורסם). 

‎20‏.	קיים חשש רציני כי לפחות חלק מן המחליטים בנושא הם בעלי אינטרס ישיר המעורר חשש חמור של ניגוד עניינים. 
דו"ח מבקר המדינה מס' 44 סקר את הרקע להחלטה 533 של מועצת מקרקעי ישראל. החלטה זו היתה ההחלטה המרכזית שסטתה מעקרונות היסוד של בעלות מקרקעי ישראל על הקרקע כפי שעוגנו בהחלטה מס' 1 של מועצת מקרקעי ישראל משנת 1965, ומהווה למעשה את הרקע והבסיס להצעת ההחלטה העומדת כיום לדיון.  חלק משמעותי מהאנשים שקיבלו החלטה זו היו בעלי עניין. וכך כותבת מבקרת המדינה על הגופים שקיבלו החלטה זו: "נציגי הקרן הקיימת לישראל במועצה וכן נציגי הממשלה במועצה שאינם עובדי מדינה, הם למעשה נציגים של גורמים ומוסדות שרובם מן המגזר החקלאי. שמונה מבין עשרת חברי הוועדה לקרקע חקלאית, שהיא ועדת המשנה של המועצה, קשורים במידה זאת או אחרת למגזר החקלאי." (עמ' 221-222 לדוח מבקר המדינה מס' 44).  הועדה החקלאית היא זאת שקיימה את הדיונים שקדמו לקבלת החלטה 533. (עמ' 241 לדוח המבקרת). 
זאת ועוד, המבקרת מצאה כי החלטה 533 התקבלה על ידי המועצה "בלא שהיו לפניה כל הנתונים בנושאים חשובים שהיו דרושים לה לצורך קבלת ההחלטה." (עמ' 229). ואמנם, מבקרת המדינה קובעת כי "על פי נתוני משרד הפנים, ביולי 1992, בסמוך למועד קבלת החלטה 533, היו בשלבים מתקדמים או סופיים של הליכי תכנון, על פי חוק התכנון והבניה, תכניות הנוגעות לקרקעות שבניהול המנהל ולקרקעות בבעלות פרטית, שאפשר היה לבנות עליהן מספר כולל של כ –456,000 דירות" ומתוכן במרכז הארץ יותר מ 262,000 דירות. לפחות לגבי 129,000 דירות לא היו כל בעיות של פינוי חוכרים. מוסיפה המבקרת וקובעת כי בתזכיר למועצה הארצית לתכנון ולבניה שהגיש באוקטובר 1992 מי שכיהן עד סוף שנת 1991 כמנהל המנהל, צוין כי אין מקום לשינוי יעודן של קרקעות חקלאיות בהיקף גדול במרכז הארץ. לדבריו היו באותו זמן רזרבות קרקע לבניה למגורים במרכז הארץ בשטחי הטרשים שבאזורי הגבעות. המבקרת ממשיכה וקובעת כי "העובדות שהיו ביסוד הנתונים האמורים היו קיימות ברובן עוד לפני קבלת החלטה 533. מן הראוי היה, שהמנהל יציג לפני המועצה נתונים אלה וכן נתונים נוספים, כגון היקף קרקעות של המנהל; כמה מהן נמצאות באזור מרכז הארץ … " המנהל לא עשה זאת ואף לא הגיש נתונים כאמור לועדה החקלאית" שקיימה דיונים מספר בהצעת החלטה 533 קודם לישיבת המועצה.
המבקרת גם מדגישה כי היה על המנהל לידע את הציבור בדבר ההחלטה, ולהפעיל את שיקול דעתו על פי "אמות מידה ענייניות ושוויוניות שיובאו לידיעת הציבור." (עמ' 243).

‎21‏.	נראה כי לא נערך תחשיב מפורט של עלויות הצעת ההחלטה והפסד ההכנסות שיגרם לקופת המדינה בעקבותיו. בכתבה של ארי שביט במוסף הארץ מיום 12.3.99 פורסם כי מומחים שונים במשרדי הממשלה מעריכים את עלות ההחלטה בסכומים של 60-80 מיליארד דולרים כלומר קרוב ל 250 מיליארד שקלים. מתמיהה במיוחד עמדתו של משרד האוצר שהתנגד בתוקף לחוק הדיור הציבורי, והביא להקפאתו עקב טענתו כי מדובר בבזבוז משאבי ציבור. הערכות של גורמים שונים לגבי עלות חוק הדיור הציבורי היו בין 2 ל 10 מיליארד שקלים.  כך שבמקרה של החלטה שעלותה עלולה להיות פי 100 מעלות חוק הדיור הציבורי האוצר אינו מגן על קופת הציבור. לפני קבלת החלטה מעין זו יש להציג בצורה מסודרת את העלויות, בין הישירות ובין העקיפות הן בגין הפסד הכנסות למדינה והן בתחומים נוספים.

‎22‏.	תנאים אלה נדרשים אף על פי חוק יסודות התקציב, המחייב הקצאה ייחודית של כספים אלה בתקציב המדינה, באורח שיוויוני ועל פי קריטריונים ברורים היוצרים קשר ברור בין מטרת ההוצאה הכספית והסכום המתוקצב. מתקשים אנו ביותר לראות את מינהל מקרקעי ישראל מצדיק באופן המתחיב בחוק יסודות התקציב את מתנת החינם שהחליט להעניק לכל מי שמחזיק קרקע חקלאית ברשותו שניתנה לו למטרת עיבוד חקלאי ולא כדי להפכה לקרקע נדלנית עוברת לסוחר.

‎23‏.	קוצר הזמן שניתן לתגובה אינו מספיק להרחיב היריעה, אך ייאמר מיד כי קיימים פגמים מהותיים נוספים בהצעת ההחלטה, הלוקה בעמימות יתר, בחוסר וודאות ביחס להחלטות קודמות של המינהל, ובהטבות מופלגות בתחום המיסוי.

‎24‏.	בשולי הדברים ייאמר כי החלטה זו היא שיא של תהליך המשתקף בהחלטות מינהל שעיקרו כניעה לאינטרסים של יזמי נדל"ן שחברו ללובי של קיבוצים ומושבים, כאשר יד ביד פוסעת מדיניות של הפרטת הקיבוצים והמושבים, מדיניות תיכנונית של הפשרת קרקעות חקלאיות לבנייה ופיצויים עתירי ממון למחזיקים בקרקע חקלאית בגין הפיכת הקרקע לקרקע בנייה.

‎25‏.	הפגיעה בצביונה הלאומי והחברתי של מדינת ישראל היא עמוקה וארוכת טווח, העדפת רווחי מקרקעין על פני חקלאות יוצרת לובי מוצק ואגרסיבי להפשרת קרקעות חקלאיות אשר תיגבה מחיר חברתי, סביבתי וכלכלי כבד. העדפה שרירותית של מחזיקי קרקע חקלאית על פני כל מיגזר אחר במשק לרבות קבוצות אוכלוסיה חסרות ישע פוליטי וכלכלי מצביעה על מדיניות פסולה של כניעה לאינטרסים סקטוריאליים שחברו לאינטרסים פוליטיים על פני שקילה אמיתית של צרכים חברתיים.

‎26‏.	מטעמים אלה בכוונת הקשת המזרחית הדמוקרטית להילחם בהצעת החלטה זו בכל פורום שהוא, לרבות בחינתה בהליכים משפטיים. אין ספק בליבנו כי חולשותיה המופלגות של הצעת החלטה זו לא יעמדו בבחינה שיפוטית.

‎27‏.	ייאמר בהקשר זה כי בכוונת הקשת הדמוקרטית המזרחית להילחם עד חורמה גם בהחלטות שקבעו את מנגנון הפיצוי המופרז וחסר הקריטריונים וחלוקת קרקעות המדינה לקבוצה קטנה ומיוחסת.

‎28‏.	אשר על כן יש להשעות באופן מידי את כל ההחלטות הקיימות בנושא הפשרת קרקע חקלאית שנתקבלו בשנים האחרונות, חלקן במצב של ניגוד אינטרסים ברור ובולט. בין השאר אנו עומדים על כך שכל החלטות אלו, וביניהן החלטות 717, 727 ו 737 תושעינה לאלתר עד אשר יקבע הסדר מקיף, וזאת על מנת למנוע שינוי המצב המשפטי של המחזיקים ויצירת מצב של הסתמכות.

						בברכה,

	מטה הקרקעות, הקשת הדמוקרטית המזרחית:		אביגדור פלדמן, עו"ד
	ד"ר יוסי דהאן, ד"ר יצחק ספורטא, 
	ד"ר אלכסנדר (סנדי) קדר, משה קריף. 
גלית ספורטה, מנהלת העמותה.