Alexandr Kazda
Kulová sedma

Dragutin Dmitrijevič zamíchal karty a rozložil je na stole. Otočil první kartu.
Listová šestka.
Dragutin se kousl do rtu. Špatná karta. Bez jediného pohledu sesbíral všechny ostatní karty a jal se znovu míchat.
Daleko od Dragutinových komnat a o několik hodin dříve selhal první z Dmitrijevičových mužů.

Kabrinovič se rozhlédl. Dav jásal, jak kolem projížděly vozy cizí delegace. Kabrinovič se na okamžik zamyšleně zahleděl do korun stromů, rostoucích okolo ulice. Pak zabořil ruku do kapsy a odjistil granát.
Sofie Chotková seděla vedle svého manžela na zadním sedadle přepychového otevřeného vozu. Náhle se otočila a zírala přímo na nervózního mladíka. Kabrinovič švihl rukou.
„Bomba! Jeďte!“
Řidič arcivévodova vozu dupl na pedál. Kovová koule cinkla o zadek auta, odrazila se a zapadla pod další vůz kolony. Arcivévoda Ferdinand strhl Sofii k podlaze.
Ozval se výbuch a výkřiky.
„Doktora!“
„Chyťte vraha!“
„Za ním!“
Kabrinovič skočil do řeky. Připravil se na smrt utopením v divokém proudu. Netušil, že Miljačka je v těchto místech hluboká stěží dvacet centimetrů.
„Máme ho!“
Na hladinu, zvlněnou zápasem Kabrinoviče s četníky, spadl list.

Dragutin přemýšlel o svých poslech smrti. Tři muži, všichni pomalu umírali na tuberkulózu. Neměli, co ztratit. Pak šest dalších, méně spolehlivých. I těm ale věřil. Přesto...
Dragutin míchal karty a uvažoval, jestli jim neměl říct pravdu. Pravý důvod, proč musí František Ferdinand d'Este a jeho manželka Sofie Chotková zemřít. Rozumnější důvod, než ty malicherné národnostní tahanice. Vyvolat povstání proti Rakousko-Uhersku zabitím největšího zastánce reforem -- odporný, ale naprosto nesmyslný plán. Srbsko nesmělo riskovat válku s velmocí z tak pošetilých důvodů...
Dragutin znovu vyložil karty a jednu otočil.
Listová čtyřka. 
Dragutin se zamračil. Čtyři poslové selžou. Zbývají dva pokusy. Měl jim asi lépe vysvětlit jejich úkol. Měl využít náboženství. Před dvěma sty lety by to bylo tak jednoduché. Teď se věci měnily čím dál tím rychleji.
Dragutin Dmitirjevič litoval, že nedokáže pořádná kouzla. Taroty, křišťálová koule, pentagramy, hexagramy... to všechno bylo buď pro nevzdělance, nebo pro mistry. Dragutin patřil někam doprostřed, a tak musel vzít za vděk obyčejnými hracími kartami a vlastní vůlí.
„Jestli prohrajeme...“ nechal myšlenku raději nedokončenou. Tušil, že další šanci nedostane. 
Pokud Sofie a Ferdinand nezemřou, jsou dny šéfa srbské tajné služby sečteny. Stačí stín podezření, že Dagutin ví, a Sofie...
Nebyla by to hezká smrt. Upíři zabíjejí pomalu. A Sofie patřila mezi poslední svého druhu. Poslední, zoufalá, nebezpečná. Kdo ví, jak je to s Ferdinandem. Za těch čtrnáct let měla Sofie už dost času začít arcivévodu pomalu měnit.
„Že mi to nedošlo dřív. Jsem hlupák! Hraběnka si vezme arcivévodu, dědice světové velmoci. U dvora je nepopulární, muž se začíná vyhýbat společnosti... Musel jsem dostat důkazy naservírované přímo pod nos! Já, který jako asi jediný z evropských špiónů věřím na upíry! Zatraceně!“
Dragutin se rozhodl. Vytáhl z kabinetu nádhernou zdobenou dýku a řízl se do ruky. Magie krve je nebezpečná, krev si žádá krev. Jenomže Dragutin už neměl co ztratit.
Na kulové sedmě se rozpila červená skvrna.

Generál Oskar Potiorek se vztyčil na sedadle vedle arcivévody: „Tahle cesta vede přes střed města! Kam to jedete, herr šofér?!“
„Jsme na ulici Františka Josefa. Jedeme přece na prohlídku nemocnice, pane generále?“
„Ano, ale oklikou! Ve městě je nebezpečno. Otočte vůz!“ zahřímal generál.
„Nikdo mi nic neřekl...“
„Otočte vůz!“

Gavrilo Princip seděl v kavárně v ulici Františka Josefa, když uviděl za oknem pomalu couvající arcivévodův vůz. Muž vstal a sáhl pod kabát.
Doběhl k autu, které se bezmocně ploužilo zpátky, a namířil revolver. Sedmiranný.

PRÁSK! PRÁSK! PRÁSK! PRÁSK! PRÁSK! PRÁSK! PRÁSK!

„Atentát! Chyťte ho!“
Generál Potiorek se otočil k arcivévodovi: „Jste v pořádku, Vaše Výsosti? Tady, kapesník... Co? Sakra!“
Ferdinand ležel na sedadle a krvácel z krku.
Generál si nejdříve myslel, že Sofie omdlela, když se svalila k podlaze. Až krvavá skvrna ho vyburcovala.
„Do guvernérovy rezidence! Pekelně rychle!“ křikl Potiorek na řidiče.
Jet pekelně rychle nestačilo. Oba manželé toho dne zemřeli.

Dragutin otočil další kartu a oddychl si. Na obrázku bylo sedm kulí. Posvěcené střely přece jen odvedly svou práci. Náhle se ale Srb zděsil. Nad sedmi kulemi se vyjímala obrovská černá třináctka. Nikdy o ničem takovém nečetl.